Máš večer rande?
Ne.
Nechceš se zeptat, jestli mám já?
Dobře.
Máš večer rande?
Jasně, jen mi to předhazuj.
Krom toho, raději budu s tebou a Jakem…
než hloupě klábosit s cizí ženou…
která zoufale doufá, že se se mnou vyspí.
Já taky.
Když neumíme lhát sobě, tak komu?
Na rodinu.
- Kdo je to? - Matka.
Střihneme si.
Raz, dva, tři, teď.
Ahoj, mami.
Ne, dnes nemám rande.
Nechceš vědět, jestli má Alan?
Co se děje?
Ano, dostal jsem tvůj vzkaz.
Chtěl jsem ti zavolat, ale..
Chtěl.
Dobře, nechtěl.
Mrzí mě to.
Nechceš mi říct, proč voláš?
Řekl jsem, že mě to mrzí.
Mrzí mě to. Mrzí. Mrzí.
Dobře, nemrzí.
Tak co se děje? Zítra?
Jasně. Jeden z nás tam bude.
Já tam budu.
Dobře, musím běžet. Mám tě rád.
Ne, neříkám to jen tak.
Neříkám.
Ne, neříkám.
Mami, oba víme, kam to spěje.
- Mrzí mě, že tě opouštím. - Jo, jistě.
- Mrzí. - Jasně.
- Mrzí. - Jak myslíš.
Dobře, nemrzí.
Pitomče.
Třicet let si stříháme, vždycky ukáže to samé, ale já jsem pitomec.
- Ahoj, kámo. - Ahoj, tati.
- Účet za Jakeův školní výlet. - Proč mi ho dáváš?
- Abys ho zaplatil. - Já?
Proč ti dávám dětské přídavky, když je nepoužiješ na dítě?
Přídavky nejsou na školní výlety.
- Kdo to řekl? - Chceš z toho dělat problém? Fajn!
Advokáti rozhodnou, kdo má platit školní výlety.
Promiň. Školní výlety?
Rád zaplatím školní výlety.
Myslel jsem, že říkáš "polní výkvěty".
Co jsou polní výkvěty?
Nevím, ale určitě je nebudu platit.
Sbohem, Alan.
Aspoň víme, kdo bude platit polní výkvěty.
Dobře, mami. Rád jsem si popovídal.
Teď zavěsím.
Ano, zavěsím.
Zavěsím.
Dobře, nezavěsím.
- Jake je tady. - Super.
Nezabilo by tě, kdybys s matkou občas promluvil ty.
To nevíme.
- Krom to jsi prohrál spravedlivě. - Nemyslím.
- Myslím, že jsi švindloval. - Při stříhání?
Jak se dá při stříhání podvádět?
Ale běž. Neval na mě ty velké kravské oči, ty bezcenný papundeklový panáku.
- Co? - Slyšel jsi.
Jo, slyšel.
A když už kombinujeme nesmyslná slova…
krabice, koláč, náplast.
Něco ti řeknu bez postranních úmyslů.
Nerad lidi soudím, ale ty...
jsi otřesný malý chlap.
Každému říkáš, co chce slyšet…
ale vím, co se děje ve tvé rozšklebené loutkové hlavě.
Nemáš ponětí, co se děje v mé loutkové hlavě.
Vědět to...
pochopil bys, že existuje svět i za špičkou tvého penisu.
Neotírej se o můj penis. Na to nemáš právo.
Jsi sobec. Jen lidi využíváš.
Nasáváš z prsu života a nikdy nic nevracíš.
Nasávám z prsu života?
Kdo jsi, Henry Špendlíková hlavička?
- Říkáš to, protože mám pravdu. - Ne, protože nosíš náprstek místo klobouku.
Co se děje?
Nic.
Jen si tu sedíme.
Super.
Kdybyste byli teplí…
byli bychom pravá alternativní rodina.
- Dobré ráno. - Dobré.
Mám ze včerejška špatný pocit.
To je dobrý.
Odpouštím ti.
Neomlouval jsem se.
Pak jsem morálně větší člověk než ty.
Žertuju. Zapomeň na to.
Dobře.
- Co chceš dnes podniknout s Jakem? - Nevím. Co grilování?
Určitě by nám prcek chutnal, ale dám si raději hamburger.
Tati, koukej.
- Máma mi koupila nové boty. - Suprové.
- Jo, byly dost drahé. - Nepochybuju.
Řekla, ať ti dám účet.
Co? Proč mi posílá účet?
Abys jí po mně poslal šek.
Proč?
S hotovostí mi nedůvěřuje.
Ne. Proč mám kupovat boty?
Ty ne, koupila je máma.
To je zlomyslnost. Měsíčně jí posílám dětské přídavky…
které mají pokrýt náklady na oblečení, jídlo, boty.
Jsi jako oběť Alzheimera v bordelu.
Co prosím?
Pořád se divíš, že tě přefikli…
a nechceš za to platit.
- Dobré ráno. - Dobré.
Odnesla jsi do čistírny věci, co byly u zadních dveří?
To bylo do čistírny?
Myslela jsem, že je to na vyhození.
Vyhodila jsi moje oblečení?
Nebuď směšný. Dala jsem je bratrovi mé sestry Earlovi.
Dala jsi tři kašmírové svetry a nové sako svému švagrovi?
Proč by nemohl mít hezké věci?
Dluh společnosti už splatil.
Přineseš mi je zpátky.
Ráda bych, ale Earl má jednu ruku kratší a nechal si zkrátit rukávy.
Bylo to drahé oblečení, Berto.
Chceš to proplatit v naturáliích, blázínku?
Protože tam podprsenka se odpíná skoro sama.
Dobře, to je poslední kapka.
Dlouho jsi zneužívala mou dobrotu a já si musím dupnout.
Dej mi pak vědět, jak ti to pomohlo.
Hlavně že víme, kdo tady šéfuje.
Na tvůj názor se zeptám tvé exmanželky.
Jo? A na tvůj názor…
se můžu zeptat tuctu žen, se kterými jsi měl nesmyslný náhodný sex.
Au!
- Strýčku Charlie? - Co?
- Mám tě rád. - Co jsi udělal, Jake?
Tebe mám taky rád, tati.
- Co provedl, Alan? - Jak to mám vědět?
Je to tvůj dutohlavý syn.
Teď je to můj dutohlavý syn, ale když naháníš kočky v supermarketu…
je to tvůj retardovaný ale roztomilý synovec.
Aspoň jedna výhoda toho, že mě ždímáš jako houbu.
- Houbu? - Dobrý nápad.
Něco ti povím.
Když odmyslíme tvůj skvělý barák, skvělé auto a ženské…
co ti zůstane?
Lépe vypadající verze tebe.
Už jsem se zmínil, že tě nenávidím?
- Neopakuj po mně. - Neopakuj po mně.
- Jsi idiot. - Jsi idiot.
- Varuju tě, Charlie. - Varuju tě, Charlie.
Jak dětinské.
Mohl bys opéct i moje žemle, prosím?
Na tvoje žemle.
Jsi nechutný.
Ahoj.
- Ahoj, Rose. - Co se děje?
Dělám oběd.
Dáš si s námi?
Možná jindy.
I trochou česnekového másla se dá ochutit hamburger.
Má štěstí, že na ně jen plivu.
Nemusím mít diplom z aplikované psychologie, který mám…
abych poznala, že máš s bratrem spoustu nevyřešených problémů.
Ježíši, myslíš?
Terapeutické by bylo...
kdybyste si sedli a s někým problémy analyzovali.
Myslíš sebe?
Mohla bych ti doporučit jednu ženu, ale ona neexistuje.
Takže ano, sebe.
Manželská poradna pro mě a Alana s tebou jako terapeutkou?
Co raději odhodit stud, skočit do oceánu a předstírat, že jsme delfíni.
Projevuješ hodně nepřátelství.
Víš jak tomu my psychologové říkáme?
- Jak? - Nepřátelství.
Proč na to plýtvat více slovy.
Rose, oceňuju tvůj zájem, ale my s Alanem nepotřebujeme terapii.
Všechno se vyřeší samo.
Jen říkám, že by vám pomohlo…
kdybyste se posadili a podělili se o své pocity.
Jsme v pohodě, Rose.
- Udav se, princezno. - Polib mi, mrcho.
Myslím, že to předpokládal.
- Jak Freudovské. - To není Freudovské.
Můj je větší.
Je to banán, blbče.
Nejde tu jen o tebe a Charlieho.
Berte v úvahu i to nevinné malé dítě.
Dítě?
Peču vzdušné pečivo. Dejte si, dokud je teplé.
Možná to teď nevnímá…
ale absorbuje všechny negativní emoce.
Zachraňte se! Běžte jako o život!
Když se ti podaří přesvědčit Charlieho, udělám to.
- Dobře. - A jedno pravidlo: Když řekne, že je to kravina...
ber ho za slovo.
Ale běž. Vyrůstala jsem se dvěma staršími bratry…
Můj Bože!
Nechal jsem ho tady bydlet jen kvůli Jakeovi.
Pokračuj.
Byl jako osina v zadku už od dětství…
ale co z něho vyrostlo je horší než vyšetření prostaty.
Nenapadlo tě, že jsi k němu jako starší bratr…
cítil nevraživost, protože si uzurpoval matčinu lásku a pozornost?
Promiň, znáš naši matku?
Takže ne.
Prosím, nezkoušej na mně psychoanalýzu.
Psychoanalýza trvá roky.
Já se jen vrtám ve tvé hlavě.
Uvážil jsi možnost…
že jsi pro Alana hlavním mužským vzorem?
Že jestli tě jeho chování rozčiluje, naučil se ho od tebe?
Takže se vlastně zlobíš na sebe.
To je praštěné.
Chvíli se nad tím zamysli.
Podle mě je to dobrý postřeh.
Ne, trvám, že je to praštěné.
A už v tom nechci pokračovat
Cítíš, že ke mně nemůžeš být upřímný, protože jsme spolu spali?
Ne.
Proč ke mně nemůžeš být upřímný?
- Můžu být k tobě upřímný. - Vážně?
Jak se ti líbil sex se mnou?
Pojďme za Alanem.
A to mi nechtěli dát licenci.
Dobře.
Začneme s léčením, špendlíková hlavo.
Můžeme se zdržet kontraproduktivních nadávek?
Tak velká slova z tak malé hlavy.
Charlie, posaď se.
Základní pravidla.
Žádné nadávky a žádné přerušování.
Naším cílem je vyjádření pocitů bez posuzování.
- Alan, můžeš začít? - Proč začíná on?
- Chceš začít ty? - Ne.
Tak drž hubu.
Alan, jdeš první.
Začni frází: "Myslím, že Charlie je …"
To je trefné.
Mám pocit, že se Charlie stydí…
že jsem jeho bratr.
A je to. Skončili jsme?
Charlie, přijde na tebe řada.
Kdy jsi měl ten pocit poprvé, Alan?
Asi na hřišti.
První den ve školce řekl svým kamarádům…
že jsem oholená opice, kterou naše máti vyhrála v pokeru.
Proč jsi řekl něco takového?
Myslím, že v hloubi duše…
jsem vždycky chtěl mít oholenou opici.
Slíbil jsi mámě, že na mě dohlídneš.
Bylo mi sedm. Nemůžeš důvěřovat sedmiletému.
Víš, jak na mě dohlížel? Tahal mě za slipy.
Od školky mě každý den tahal za slipy.
Svaly na zadku jsem uvolnil až ve druháku na vysoké.
A v té chvíli z něj vyklouzla dlouhá tyč.
Zkusíme si scénku.
Dal mi psí lejno do krabice na svačinu.
Když už na to zapomeneš?
A mimochodem, když se zamyslíš…
- my jsme neměli psa. - Co?
Máma mi řekla: "Udělej mu svačinu", tak jsem ji udělal.
Můj Bože!
Vidíš, co jsem musel celý život snášet?
Jen skutečný génius by si to cpal místo párku do rohlíku.
Ve druhé tří mě celý rok představoval jako šerednou sestru Alanu.
Protože jsi celou druhou třídu nosil kalhotovou sukni.
Byly to jen široké šortky. Trpěl jsem na odřeniny.
Jak ses cítil, když jsi Alana vydával za opici nebo holku…
nebo mu strkal exkrementy do svačiny?
Těžko se to popisuje.
Byl to hřejivý pocit satisfakce.
A proč ses tak cítil?
Protože to byl chytrák.
Jedničkář, mazánek mámy, táty i otčíma.
Někdo ho musel vrátit zpátky na zem.
- Žárlil jsi na mě. - Ne, ne.
- Štvalo mě to. - To ti nevěřím. Žárlil jsi.
Ne, nežárlil.
Vypadá to, že jo.
Nenadržuj mu. To je neprofesionální.
Profesionální? Celou dobu tady improvizuju.
Kreslím si kočky.
Celé roky jsi mě ponižoval…
protože jsi věřil, že jsem lepší než ty.
Ne, to je směšné.
Já jsem věděl, že jsem lepší, ale netušil, jsem že to víš.
Ne, nevěděl. Nebylo co vědět.
To ti nezbaštím. Byl jsi emocionálně raněné dítě.
Nebyl jsem zraněný, byl jsem ranař.
On byl zraněný.
Byl jsem zlý, zkažený bratr. Musíš mi věřit.
Mučil jsem ho.
Jednou jsem mu nakecal, že sušička je stroj času a když z ní vylezl...
byl jsem oblečený jakou poutník a hrozil, že ho upálím jako čarodějnici.
Konečně chápu, proč jsi všechno dělal.
- A odpouštím ti. - Neodpouštěj mi.
Nesnášej mě. Boj se mě.
- Pojď sem. - Ne.
- No tak, obejmi mě. - Ne, zapomeň.
- Chceš raději obejmout mě? - Jaký by to mělo význam?
Vzrušuje mě to.
Dobře, jestli to tím skončí, jedno obětí.
Co to děláš?
Ukážu ti, jaké je tahání za slipy.
Kde máš spoďáry?
Žádné nemám. Ale díky, že jsi mě poškrábal na zadku.
- Nakonec to byl hezký víkend. - Jo. Představ si to.
Kdo by si pomyslel, že Rose měla pravdu?
Určitě ne Rose.
Měla pravdu. Měli jsme si co vyjasnit.
- Jsem rád, že jsme si pokecali. - Já taky.
Když to shrneme, na tomto světě máme jen sebe.
Ty, já a ten oblak metanu, kterému říkáš syn.
To je máma.
- Střihneme si. - To je dobrý. Vezmu to
- Díky. - Ahoj, mami.
To je Judith.
Ne, jen tu sedím a užívám si západ slunce s milovaným bratrem.
S Alanem.
Nelžu.
Nelžu. Ne. Ne.
Dobře, lžu.
Jake, je tu máma.
Ahoj Judith, jak se máš?
Měla jsem defekt na dálnici a zavolala jsem asistenční službu.
A tak jsem zjistila, že mi propadlo členství, protože jsi mi přestal platit příspěvky.
Promiň, ale jsme rozvedení. Máš si je platit z alimentů.
Ne, nemám.
Protože jsi nezaplatil…
trčela jsem na krajnici, dokud mi nezastavil skrček a nabídl výměnu kola…
když mu ukážu prsa.
No vidíš. Zaplatil jsem tvá prsa.
Dobře. Právníci rozhodnou, kdo má platit asistenční službu.
Žádní právníci.
- Rád to zaplatím. - Díky.
- Bylo to tak těžké? - Ne. Vůbec to nebylo těžké.
- Ahoj, tati. - Ahoj, kámo.
Vlastně to byla hračka.
Stačilo se předklonit a uvolnit sedací svaly.
Dobře, řekl jsem to.
Mami, řekla jsi, že jsem to řekl!
- Užijte si to ve škole. - Dobře.
Charlie, počkej..
- Udělal jsi Alanovi svačinu? - Jo.
Počkej, zapomněl jsi mi dát pusu.
- Nezapomněl. - Ano, zapomněl.
- Dobře, zapomněl. - Charlie, počkej.